השילוח יצא מווכט ב-6 ביוני 1943 ובו 1,593 מגורשים; 806 מהם היו ילדים. הרכבת יצאה לדרך בשעת לילה מאוחרת. שילוח נוסף יצא למחרת, ב-7 ביוני.
יומיים לאחר מכן, ב-9 ביוני, אחד מאסירי ווכט, דוד קוקר (David Kokker), תיעד ביומנו את האירועים ואת האווירה במחנה עד יציאת השילוח:
"החזרתי לעצמי מעט שלווה. בשבוע שעבר ביקרתי את אמא [...] תוך כדי שיחה היא אומרת: 'אל תספר לאף אחד, אבל יהיה טרנספורט נוסף [...] אבל ביום ראשון אמרו פקידים רשמיים: הגיעו הימים הכי גרועים של המחנה'. אנשים מנסים לנחש, אבל מי שיודע אינו אומר דבר. מעולם לא ראיתי סוד נשמר כל כך טוב. מפחיד ללכת בין אנשים שיודעים מה עומד לקרות לכולנו ואינם מוכנים לגלות [...] בהדרגה דולף מה שעומד לקרות. איש אינו יודע מי שמע זאת לראשונה. אבל בסופו של דבר כולם משוכנעים, אם כי לא נשמעה הודעה רשמית: כל הילדים יצטרכו לעזוב. בהתחלה אמרו: בלי ההורים, אחר כך זה נשאר פתוח [...] באותו ערב, ובערבים קודמים, הותר לקבל אורחים [בצריפים], מה שממילא עורר אי-שקט מסוים. כיוון שכך שמעו הנשים את ההודעה בצריפים שלנו. ראש הצריף קרא את המסמך ונאלץ להפסיק שוב ושוב כי בכה כל הזמן"....